Whiteshark הובא ותוקן ע"י -=Torec Docuteam=-
.אתם צופים כעת באמן בזמן עבודה
,ברוס לי
כ-171 ס"מ ו-61 ק"ג של אמן אמנויות לחימה נפיץ
-ברוס לי: דרכו של לוחם-
,הונג קונג בפברואר 1973 היה אי שורץ חיים
,רוחש מסחר ותעשיה מודרנית
על רקע התרבות והמסורת
.שלא השתנו כבר אלף שנה
החדשות הכי חמות המגיעות מן העיר בתקופה זו
הן הצמיחה המהירה .של תעשיית הקולנוע שלה
בעבר, מפעל חסר משמעות לאיש ,מלבד בעלי בתי הקולנוע במקום
כעת, תעשיית הקולנוע של הונג קונג מושכת את תשומת לבם
. של האולפנים הגדולים ביותר בעולם
הסיבה לקפיצה הפתאומית הזאת היא תהילתו המטאורית
. של יליד העיר בן ה-23, בשם ברוס לי
,נוכחותו הדינמית על המסך יחד עם אהדת הקהל
,החוצה את הגבולות התרבותיים
.גרמה לכך שסרטיו שברו את כל שיאי המכירות
מפיקים בכל העולם למדו לראות בלי את המפתח
.שיפתח את השער אל עתיד תעשיית הקולנוע
הם התחילו להציף את האמן הצעיר בהצעות שלפני שנה בלבד
.הוא לא היה מצפה להן
אחרי שנים של מאבק נגד דעות קדומות ,תרבותיות ומקצועיות
,נגד קשיים כלכליים ורגשיים לצד המאמץ המתיש הדרוש
,כדי לשמור על הרמה בתחומו
דבקותו של לי במטרה זכתה סוף סוף לפירות
.הוא הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביותר בעולם
,עם עוצמה שכזאת העומדת כעת לרשותו
,לו היה רוצה, לי יכול היה לנוח על זרי הדפנה ללכת על בטוח ולייצר
את הסרטים לפי מתכון אחיד מהסוג .שמציעים לו כעת מדי יום
אולם, עצם הרעיון של מתכונים ושיטות
.הוא חסר כל משיכה בעיני האיש הצעיר הזה
,"לי נמצא בעיצומם של צילומי סרטו "משחק המוות
,אותו הוא מגדיר כסרט רב-רבדים בו הוא מציג לראשונה
.את תפישתו בנושא אמנויות לחימה
,הוא שב אל הסרט הזה לאחר הפסקה קצרה
אחרי שבילה את הסתיו הקודם ,בצילומי שלושה קטעי לחימה
. שעתידים היו להפוך לסיום הסרט
לי נושא באחריות על שמונה תפקידים
:שונים בהפקה
. הוא הבמאי, המפיק, הכוריאוגרף והתסריטאי
, יש לו חלק בעיצוב האתר . בצילום ובתאורה של הסרט
. וכמו בן, הוא השחקן הראשי
אמני לחימה שלא רגילים למצלמה "צריכים ללמוד "למכור
,מכה או תגובה . כדי להפיק את מירב האפקט הדרמטי
.לי נוטל אחריות גם בתחום הזה
קטעי לחימה מבוימים מתבצעים . בדיוק רב, פעם אחר פעם
בחלק מן המקרים לי משקיע ארבעה ימי צילומים
כדי לצלם קטע לחימה .שאורכו כחמש דקות בלבד
.לי תובעני בעיקר כלפי עצמו
, בקטע הזה, בו הוא משתמש בנונצ'קו
, כלי נשק עתיק ששימש במקור לדישת אורז
לי חוזר ומצלם לא פחות מ-10 פעמים
.קטע שאורכו בסרט הוא 3.5 שניות בלבד
.הוא רוצה שסרטיו יהיו מציאותיים ואמינים
"צילומי הסרט "משחק המוות נפסקים באוקטובר 1972
"כאשר מגיעה הידיעה שאולפני "האחים וורנר .מעוניינים להשתתף בהפקה של סרטו הבא
זו תהיה הפעם הראשונה ,בתולדות היחסים בין מזרח למערב
שאולפן סיני ואולפן אמריקני יפיקו סרט קולנוע יחד
לי רואה בהפקה המשותפת כצעד הבא לקראת ההבנה העולמית
,של התרבות הסינית
ושל קבלתם של הסרטים הסיניים . אל שוק הקולנוע הבינלאומי
האם צפית בסרטים סיניים רבים לפני שהתחלת
?לשחק בסרט הראשון שלך .כן, בהחלט-
?מה חשבת עליהם כשצפית בהם
.מבחינת האיכות עלי להודות שהם לא ממש ברמה
,אולם, זה מתפתח והרמה שלהם עולה כל הזמן
."ומתקרבת למה שאני הייתי מכנה "איכות
, לי ושותפו לעסקים, ריימונד צ'או
טסים בנובמבר 1972 ללוס אנג'לס
"כדי להשלים את המשא ומתן עם "האחים וו רנר
, לקראת סרטו האחרון והגדול של לי . "בואו של הדרקון"
את התקופה מינואר עד אפריל 1973 . "משקיע לי בצילומי הסרט "בואו של הדרקון
.גם כאן הוא מפקח על כל פני הצילומים וההפקה
לי מתפנה להמשך עבודתו על רעיונות נוספים
,בסרט "משחק המוות" רק באמצע יולי 1973 . השבוע האחרון של חייו
,את יום ה-20 ביולי , יומו האחרון בין החיים . הוא יבלה בדיונים על רעיונות לתסריט
,ביום הגורלי הזה, לי באופטימיות הטיפוסית שלו
.ידבר על ציפיתו לקראת ה-20 בספטמבר 1973
הוא יכתוב ביומנו על רצונו
להמשיך בתאריך זה ."את צילומי "משחק המוות
בדיעבד התברר .שאלה היו המילים האחרונות שכתב
פטירתו של לי מכה את ,תושבי הונג קונג בהלם קשה
,הם מסרבים להאמין .הם מזועזעים וכועסים
,דברים כה רבים עוד נותרו לו להשיג
,היו לו כל כך הרבה סיבות לחיות . וכעת, לא נותר דבר
עם פטירתו של לי
מקיץ הקץ גם על התנועה אל הריאליזם .בקולנוע הסיני, התנועה שהוא היה חלוצה
כמעט בין לילה שבים הסרטים הסיניים . להיות לא אמינים
,באופן אירוני שבועות ספו רים לפני פטירתו
מקליט לי את הערותיו לגבי ההבחנה הזאת בין סרטיו
לבין הסרטים של חברות הפקה .אחרות המשקיעות פחות באמינות
אני אומר לכם שככל שיוקרנו יותר ,סרטים של ברוס לי
כך הקהל יבין מהר יותר את ההבדל
לא רק בכישרון המשחק .אלא בכישורים הגופניים
,חמש שנים לאחר פטירתו קטעים מהסרט עליו עבד לי בקדחתנות
בחודשים ובשעות האחרונות לחייו
מצורפים לסרט שמופיע תחת השם ."שנתן לו לי "משחק המוות
אולם, הסרט אינו תואם את .חזונו רב-הרבדים של לי
, ללא הנחיות הכוריאוגרפיה של לי , ללא העלילה והתסריט שלו
המפיקים אינם בטוחים מה לעשות ב-100 דקות הסרט שברשותם
בנוסף על כך, הם מגלים שלי התעקש על ביצוע מושלם כל כך
עד שמתוך 100 הדקות שברשותם ,שני שלישים
,הם צילומים חוזרים של אותם קטעים גרסאות של קטעים בסרט אשר לי עצמו פסל
,מאחר שהיו, לטעמו .מתחת לרמת האיכות הנדרשת
הם קובעים כי רק 11 דקות ו-7 שניות
. מהחומר ראויים להיכלל בסרט
כל השאר, בערך 12 דקות של חומר .נפסל על ידם
שילוב החומר המקורי של לי בקטעי לחימה של כפילים
, ואפילו דמויות קרטון גזורות של לי מביאים לתוצאה
אשר לדעתם של רבים היא בדיחה גרועה
. המנצלת לרעה את זכרו ואת מורשתו של האמן
עתה אפילו אוהדיו הנלהבים
מאמינים שהחומר המקורי אבד
וכי לא ניתן עוד לראות ,את כל החומר שצילם לי, בשלמותו
. ולא לדעת מה היה התסריט המקורי שכתב לסרט
בסתיו 1994, במהלך עבודת המחקר שנעשתה לקראת הוצאה לאור של ספר רב כרכים
,המבוסס על כתבי לי נתגלו התסריט המקורי
. והנחיות הכוריאוגרפיה שכתב לי
, הכתבים מוכיחים את מה שרבים חשבו זה מכבר
שלי אכן צילם הרבה יותר חומר "עבור "משחק המוות
.מאשר זה שהוצג עד עתה
הפתעה נוספת נתגלתה :בין הנחיות הכוריאוגרפיה שלו
עלילת הסרט הכתובה בכתב ידו 12 עמודים
המכילים פירוט מלא של כל הקטעים .וקטעי דיאלוג נבחרים
התסריט המקורי שונה לחלוטין מזה שהוצג
.בסרט שהוקרן תחת אותו שם
, לאחר גילוי רישומיו של לי
.החל החיפוש אחר קטעי הסרט החסרים
,החיפוש נמשך שש שנים :אך הביא לנס של ממש
נתגלה החומר המצולם המקורי .על סרט ברוחב 35 מ"מ
,לאחר פרידה שארכה כחצי יובל שנים
תסריטו של ברוס לי . והחומר המצולם שלו אוחדו מחדש
במהלך הסרט הזה תצפו בחומר כפי שלי עצמו
התכוון שיוצג, ותוכלו
להבין את המאבק שהוא נאלץ לנהל
.כדי להביא את זה אל מסך הקולנוע
אולי בדרך תכירו קצת יותר טוב , את ברוס לי האמיתי
.האיש שמאחורי האגדה
-המסע-
,מים הם החומר הרך ביותר בעולם
, אך הם יכולים לחדור את הסלע הקשה ביותר
. גרניט, מה שתרצו
.בנוסף, מים אינם מוחשיים
.אני מתכוון שאי אפשר לתפוס אותם ביד .אי אפשר להכות אותם או לגרום להם כאב
,כל לוחם קונג פו מנסה לעשות את זה
,להיות רך כמו מים, להיות גמיש .להתאים את עצמו ליריב
,בפברואר 1965 בלוס אנג'לס, קליפורניה
ברוס לי בן ה-24 נמצא בעיצומו של מבחן בד
.עבור סדרת טלוויזיה שלא תופק
תוך 19 חודשים הקהל האמריקני יכיר אותו בתפקיד קאטו
. "מתוך "הצרעה הירוקה
אחרי חמש שנים הוא יגלה את האמת שתשנה
.את כל תולדות אמנויות הלחימה
תוך שמונה שנים הוא יהיה שחקן . הקולנוע המפורסם ביותר בעולם
. אולם, כל זה בעתיד
. היום הוא עדיין אלמוני
?למדת במכללה בארצות הברית, נכון .כן-
?מה למדת .פילוסופיה-
,התעניינותו של ברוס לי בפילוסופיה ,המוגדרת בתפיסה המערבית כאהבת התבונה
. תמשיך ותבער בו במשך כל חייו
לי לימד אמריקנים
פילוסופיה ותרבות סינית במשך שש שנים כשהרצה בצפון-מערב ארצות הברית
.על דקויות החשיבה הסינית
,אולם, אהבתו הגדולה נתונה לקונג פו אמנות לחימה סינית עתיקה
.שאינה מוכרת כלל באמריקה של שנת 1965
בפנקס הרשמים שניהל לי בתקופה זו בחייו נמצאים תאורים קצרים
של האמנויות והמסורות הרבות . של אמני הקונג פו הנערצים
אמנויות הלחימה היחידות המוכרות בארה"ב ב-1965, הן ג'ודו ו ג'יו ג'יטסו
אמנויות לחימה יפניות שלמדו .חיילי ארה"ב במלחמת קו ריאה
לי רואה עצמו כשגריר של אמנויות הלחימה הסינית
ומלמד את כל מי שמוכן לשמוע .על דרכם של האמנים הסיניים
סיפרת לי קודם שקראטה וג'יוג'יטסו
הן לא שיטות הלחימה החזקות .ביותר של המזרח הרחוק
?מהי השיטה החזקה ביותר או הטובה ביותר
,"זה לא יפה לומר "הטובה ביותר
.אבל לדעתי קונג פו היא שיטה לא רעה
? תוכל לספר לנו משהו על קונג פו
.הקונג פו מגיעה מסין
.היא המקור של קראטה וג'יוג'יטסו
.זאת שיטה מלאה יותר ורכה יותר
,אני מתכוון שהיא יותר זורמת יש בה המשכיות התנועה
.במקום תנועה, עוד תנועה ועצירה
.אני מבין ?מה ההבדל בין מכת קונג פו למכת קראטה
.מכת קראטה היא כמו מכה במוט ברזל שטחית
מכת קונג פו היא כמו שרשרת ברזל שבקצה שלה יש כדור ברזל
.היא כואבת בפנים
.בסדר
במשך תשע שנים לי למד . את שיטת קונג פו הסינית המכונה וינג-צ'ון
והוא נחשב לאחד מאמני השיטה . המוכשרים והרהוטים ביותר
מורו הוא אמן סיני קשיש מהונג קונג
. בשם ייפ-מאן
, למרות מיומנותו הרבה בשיטה זו של קונג פו
,לימודי הפילוסופיה שלו גרמו לו לפקפק בה
,וכעת הוא מתחיל לשאול מדוע רוב אמני הלחימה
סינים ואחרים, דואגים יותר
לשמירת המסורת ,ופחות להתבוננות עמוקה יותר בנושא
כדי לחדור אל האמת האולטימטיבית .של אמנות הלחימה
, בנוסף, לי מתחיל לפתח שיטת קונג פו משלו
אותה הוא מתאר כ"לא-קלאסית", ושביסודה מונחים
,עקרונות של חיסכון בתנועה .פשטות וגישה ישירה
למשל אפשר לקרוא אין סוף
,בחוברת שאם מישהו תופס אותך
,קודם עושים את זה, אחר כך את זה ,ואחר כך את זה וזה
.אלפי צעדים כדי לעשות דבר אחד
מחוברות כאלה הקורא לומד
,שאויביו ייפחדו ממנו וחבריו יעריצו אותו
,לעומת זאת ,בקונג פו יש תמיד תנועה מהירה מאוד
,למשל כשמישהו תופס לך את היד
.לא צריך הרבה צעדים .מספיק לדרוך לו על הרגל והוא כבר ישחרר
.לזה אני מתכוון כשאני אומר פשטות
.אותו דבר תופס לגבי מכות
,המכה צריכה להיות מבוססת על תנועה מינימלית
,כדי שהכול יתבטא ישירות בתנועה בודדת
.והיריב איננו ,עושים את זה בחן, בלי צרחות
...בלי לצווח ולהתנפל עליו, אלא לעשות ככה
.וסליחה
שוחרי אמנויות הלחימה בארה"ב . ובסין מתרעמים על מרדנותו
כאשר אדם צעיר כל כך יוצא נגד אלפי שנות
,מסורת וסמכות נערצת הוא נחשב לאיום ישיר
על המצב הקיים .ועל בסיס הכוח הממוסד שלו
לפני שברוס לי הגיע לארה"ב
,קונג פו התקיים ברוב הקהילות הסיניות
.אבל איש לא לימד אותו לאנשים מבחוץ
ברוס הגיע והתחיל לפעול מתוך ניסיון
.ליצור שיוויון בין בני כל הגזעים
הוא קיבל לבית הספר שלו ,אנשים מכל צבע ומכל גזע
כל עוד הוא ידע שמה שבליבם ,הוא טוב וחיובי
. הוא היה מקבל אותם
,כשהוא פעל בסן פרנציסקו בה הקהילה הסינית
,נוהגת מאוד כמו בסין עצמה
.הם התנגדו לזה מאוד
.הוא נאלץ להילחם כדי להציל את המצב
באוקלנד הוא קיבל הזמנה לקרב
מאת קהילת אמנויות הלחימה הסיניות .של סן פרנציסקו
בהזמנה היה כתוב
,שאם ברוס יובס בקרב הזה
.ייאסר עליו ללמד לבנים או לא-סיניים בכלל
אמן הלחימה הסיני הגיע מסן פרנציסקו
לבית הספר של ברוס באוקלנד .והזמין אותו באופן רשמי לקרב
.הייתי נוכחת שם
,הייתי בחודש השמיני להיריון עם ברנדון
.וגם ג'יימס לי היה נוכח
הקרב שלו עם הלוחם הסיני נמשך
.בערך שלוש דקות
,הוא הסתכם בהרבה התרוצצות כשהלוחם הסיני
,ברח והתחיל לרוץ באולם ,כשברוס רודף אחריו
עד שברוס תפס אותו
.והוריד אותו לרצפה והכריח אותו להיכנע
אחרי שהקרב הסתיים בתבוסתו המוחצת של הלוחם הסיני
,והמשלחת הסתלקה
. ברוס זכה ברשות ללמד כל מי שבא לו
בפברואר 1967 לברוס לי היו שלושה בתי ספר ,שפעלו בסיאטל
אוקלנד ולוס אנג'לס בהם לימדו קונג פו , לפי הפרשנות שלו
על בסיס המחקר שלו על האמת .שבלחימה הבלתי מזויינת
אולם בשלב זה, הצעיר יוצא בביקורת גלויה על המסורת
,ועל המגבלות המובנות, לדעתו ,באמנויות הלחימה
.בצורה שבה מלמדים אותן באמריקה כעת
הוא סבור כי חסרים להן ,יסודות מוצקים של מציאות
שהן מורכבות מרצפי פעולות משוננים מראש
. המופעלים בקצב אחיד וקבוע מראש
הוא מציין כי לחימה אמיתית ,הינה ספונטנית ולא משוננת
,וכי הקצב שלה הוא לא סדיר, או מקוטע שלוחם אינו יכול לצפות מראש
. אלא להגיב בלבד
אפילו באליפויות קראטה של התקופה נאסר המגע
והניצחון הוענק, לא על ידי נוקאוט אלא על ידי צבירת נקודות
.שניתנו על מכות שלא נגעו כלל ביריב
הניצחון נקבע על ידי צוות שופטים
,שמסכמים מי מבין המתחרים היה, כנראה
. פוגע בשני יותר, לולא היה המגע אסור
לי לא מוצא שום טעם בסגנונות המדומים האלה של לחימה
. "ומכנה אותם "יאוש ממוסד" ו"שחיה ביבשה
,הביקורת של לי כלפי אמנויות הלחימה מקורה באופן חלקי בחיי נעוריו בהונג קונג
הרצופים, לא בתחרו יות קראטה ללא מגע
אלא בקרבות רחוב במגע מלא ובקרבות תיגר
.אותם לחמו על גגות העיר הונג קונג
לצד לחימה נגד לוחמי קונג פו בסגנונות שונים
,על גגות העיר
לי נלחם גם נגד יריבים רבים
.החמושים בסכינים ובשרשראות
בקרבות אמיתיים שכאלה .לא היה צורך בשופטים
,במקום להשתתף בתחרויות קראטה ללא מגע
, הנראות לו כמשחקי תופסת עם הרבה יחסי ציבור
לי מקדיש את עצמו למציאת גישה
.מדעית ללחימה לא מזויינת
,מחקריו מובילים אותו ללימוד הפיסיקה הניוטונית
וללימוד שיטות ועקרונות , של סיף אירופאי ואגרוף מערבי
,שיטות שביסודן מונחת היעילות .ולא המסורת
,בעקבות מחקרו לי מבין שהמבחן היעיל היחיד
להעריך את השיטה
הוא האם ניתן להביס בעזרתה .יריב באופן יעיל
,כל דבר שערכו קישוטי בלבד .מסולק מסגנונו
הוא שומר רק על הטכניקות
אשר הוא עצמו קבע כי הינן מעשיות .במצבי אמת של הגנה עצמית
,לי הוא אמן הלחימה הראשון בצפון אמריקה ,אם לא בעולם כולו
, שמלביש את תלמידיו בכפפות אגרוף
, במגיני ראש ובמגיני גוף .כדי להילחם במלוא היכולת
,שום דבר לא מבויים או משונן מראש שום מכה לא נעצרת באמצע
. ואמנות לחימה אמיתית במגע מלא הופכת לשם דבר
ב-1967 מציג לי את תפישת הקרבות במגע מלא
.באליפות קראטה בינלאומית בלונג ביץ', קליפורניה
שיטתו החדשה והמציאותית ,לא מדגישה דווקא הגנה
דבר שמאפשר ליריב לקבוע את .המהלכים ואת הקצב בקרב אמיתי
מאידך, המוקד בגישתו החדשה של לי ,אל הלחימה הוא ההתקפה
או ליתר דיוק, בלימת התקפתו של היריב
. על ידי התקפה משלך
באמצע קיץ 1967
לי כבר קבע שהתכונה המגדירה את גישתו החדשה אל אמנות הלחימה
.היא עיקרון הבלימה
מאחר שבניב קנטוני המונח עבור לחימה בלתי מזויינת מבוטא
, על ידי סימן של אגרוף
, לי מכנה את גישתו החדשה ג'יט-קון-דו
. "דרך האגרוף הבולם"
?מה הדבר הזה שאתה עושה
,בניב קנטוני זה נקרא ג'יט-קון-דו .דרך האגרוף הבולם
?האגרוף הבולם, מה .או הרגל הבולמת-
.בוא, גע בי איפה שאתה רוצה
.כדי להגיע אלי עליך להתקרב אלי
.ההתקפה שלך נותנת לי הזדמנות לבלום אותך
במקרה הזה אני משתמש ,בנשק הארוך ביותר שלי בעיטת צד
.נגד המטרה הקרובה ביותר, הברך שלך
,אפשר להשוות את זה למכת גישוש שמאלית באגרוף
.אלא שזה עושה הרבה יותר נזק
...אני מבין. אגב מכת הגישוש
.הפעם הרגשתי את המתח הרגשי שלך
.הרבה זמן הולך לאיבוד בין המוח שלך לאגרוף שלך
לא עבר זמן רב .והשמועה אודות אמנותו של לי התפשטה
הוא משך את תשומת ליבם של אמני הלחימה הבולטים בארה"ב
לצד שחקנים וספורטאים ,בעלי מוניטין מדרום קליפורניה
ביניהם סטיב מקווין, ג'יימס קובורן . וכרים עבדול ג'באר
ברוס מרד במוסכמות
בכך שלדעתו, אמנויות הלחימה המסורתיות
.היו מוגבלות מדי בגלל המסורת
,אנשים שלא היו ממש יעילים באמנויות לחימה
קידמו, לא את אמנויות הלחימה אלא את המותגים הלאומיים שלהם
,ואת השקפת העולם שלהם
.במקום שיטה מציאותית של אמנות לחימה
.הוא רצה להגיע אל התמצית הטהורה של האמנות
,בית ספרו של לי בלוס אנג'לס ,בלב הרובע הסיני
,משך אליו, ללא כל פרסום לא טירונים באמנויות לחימה
,אלא בעלי חגורות שחורות
,שראו באמנות של לי מהפכה
. וסברו כי אין שני לו בכשרונו בעולם
"בעמוד הספורט של "וושינגטון סטאר
שיצא לאור בוושינגטון הבירה :ב-16 באוגוסט 1970, נכתב
, שלושה מתלמידיו של ברוס לי" , ג'ו לואיס, צ'אק נוריס ומייק סטון
ניצחו בכל תחרויות הקראטה הגדולות" .בארצות הברית
ג'ו לואיס היה אלוף המדינה" .שלוש פעמים ברציפות
ברוס לי מדריך את החבר'ה האלה"
, ממש כמו שהורה מדריך ילד"
.דבר שקשה לפעמים לראות"
זה כמו להכנס למסבאה במערב הפרוע"
ולראות את השולף המהיר במערב"
,עומד לו באמצע, עטור נצחונות"
: בעוד שנכנס איזה בחור צנום וחביב ואומר לו"
,כמה פעמים צריך לומר לך"
! אתה עושה את זה לא נכון"
"והאקדוחן מקשיב לו בשקיקה"
השחקנים והלוחמים המפורסמים של אמריקה
. באים אליו להתאמן
לי נמצא בפסגת התהילה של עולם אמנויות הלחימה
אולם, בסוף 1969
לי מתחיל לדאוג שתלמידיו חושבים שהאמנות שלו
,מכילה איזו שיטה סודית טכניקות סודיות שרק בזכותן ניתן להגיע
להצלחה וליכולת לחימה גבוהה
.בעיני לי אין דבר כזה, שיטת קסם
סוד ההצלחה היחיד באמנות לחימה הוא עבודה קשה
.וטיפוח היכולות הפנימיות
לי נוטל את העניינים לידיים
ועושה צעד חסר תקדים בחוגי אמנויות הלחימה
,בינואר 1970
בשיא הפופולריות שלו , כשהמוניטין שלו ,בעולם אמנויות הלחימה מרקיע שחקים
. הוא סוגר את כל שלושת בתי הספר שלו לקונג פו
,כשברוס סגר את בתי הספר הוא הרגיש שהוריד מכתפיו עול
של הצורך להוכיח לתלמידיו
.שהשיטה שלו שווה משהו
.הוא לא רצה להיכנס לזה
הוא רצה שהם יתפתחו ויילמדו אחרים, אבל לא
,שהם יילמדו את מה שהוא לימד
,אלא שיילמדו את מה שהם למדו ממנו
משהו מעבר למה שהוא לימד, בתקווה
.שהתלמידים האלה הבינו את מה שהוא לימד
.לי ילמד אותי את כל זה
,אני לא יכול ללמד אותך
.רק לעזור לך לגלות את עצמך
. כעת לי מאמן רק קומץ של תלמידים באופן פרטי
,מאחר שאמנותו מבוססת על התפתחות אישית הוא סבור שעליו להכיר
כל תלמיד ותלמיד לעומק, כדי לסייע לו לפתח
את כישו ריו ואת הביטחון הדרושים כדי ,להשתחרר מהכבלים המגבילים אותו
. הן ממקור גופני והן ממקור פסיכולוגי
?מה האינסטינקט שלך אומר לך כרגע
.להתפלל
.במצב כזה הידיים שלך מנוטרלות
.נכון
?אתה יכול לבעוט בי או לדרוך עלי
.לא
?אז מה תעשה כדי לשרוד
.אני לא יודע
.נשוך
?לנשוך
?מה, אנחנו לא חיות
?אתה בסדר
.אין ראיות שמוכיחות את ההיפך
?לנשוך, אמרת
,נשיכות יעילות בטווח קצר
.אבל אל תתכנן לנשוך מראש
.זו דרך מצויינת לאבד את השיניים
!יש כל כך הרבה דברים לזכור
.אם תנסה לזכור, תפסיד
,רוקן את המוח שלך
,תהיה חסר צורה
.חסר גזרה, כמו מים
,כשמוזגים מים לכוס
.המים הופכים לכוס
,כשמוזגים אותם לקומקום .הם הופכים לקומקום
,מים יכולים לזרום !לזחול לטפטף או להלום
.הייה כמו המים ידידי
?בסדר. אולי פשוט אדקלם את זה לפול
.אולי הוא יתעלף, או יטבע
?מתי הקרב
.מחר
.אתה לא מוכן
.אני יודע
,כמו כולם גם אתה רוצה ללמוד כיצד לנצח
,אבל לא כיצד לקבל הפסד
.כיצד להשלים עם תבוסה
.ללמוד למות פירושו להשתחרר ממוות
מחר עליך להשתחרר מהשאיפות
.וללמוד את אמנות המיתה
אני זוכר שהוא אמר לי
.נניח שאני רוצה לעבוד בסגנון ג'ודו
תארו לעצמכם אותי מנסה להכניס את המותן שלי
,מתחתיו כדי לבצע הטלת מותן
.שאני אנסה לעשות את זה בזמן שהוא מכה אותי
.ברור שעלי לנסות משהו אחר
.הוא צדק לחלוטין
. לי עצמו הוא מופת לצדקת אמונתו
הוא זיהה את חולשותיו ומגבלותיו שלו ועל ידי הפעלת
תבונה והרבה עבודה קשה הוא הצליח להתגבר עליהן
והעלה את יכולתו הגופנית לרמה שמעו ררת תדהמה
הוא מבצע שכיבות שמיכה על אצבע אחת
ומחזיק את עצמו בתנוחה מורמת . לפרקי זמן ממושכים
הוא הודף יריבים למרחק
,במכה מטווח סנטימטרים ספורים
והעוצמה של בעיטות הצד שלו גבוהה כל כך ,שלדבריו של אחד ממקבליה
.הוא הרגיש כאילו פגעה בו מכונית
,הוא מתאמן הרבה וקשה, שש פעמים בשבוע
בשאיפה לגלות את הגבול העליון .של היכולת הגופנית
,זאת הוא מגלה, בתוצאה עגומה
.ב-13 באוגוסט 1970
כתוצאה מחימום לקוי בעת הרמת משקולות
לי סופג נזק חמור .לעצב ה-4 בגבו התחתון
.פציעה זו תמשיך לרדוף אותו כל שארית חייו
בעקבות הפציעה, לי נשאר מרותק .למיטה במשך שישה חודשים
רופאיו אמרו שיתכן שהוא לא יוכל .לבעוט שוב לעולם
,עבור ברוס המחשבה על ריתוק למיטה ,24שעות ביממה
למשך שישה חודשים
,היתה ממש בלתי אפשרית
,אי אפשר היה להגביל אותו בצורה כזאת